Det var en gang. . .
Nei, det blir ikke riktig. Da tror man jo det er et eventyr. . .
Det har innslag av eventyr, drager, alver -
- og griffer og slikt, og det har magi.
I min tid var magien mye mer alminnelig.
Men ting forandrer seg. Tidens pil peker i en annen retning nå.
Hvor skal jeg begynne?
Skyt!
Tja, det er jo opplagt. . . Med begynnelsen.
Avfyr pilene!
Med de grusomme årene av mørke.
Kong Constant Englands første kristne konge.
Drep! Drep alle fangene!
Ingen nåde! Ingen forrædere!
La hele verden dø!
-Hvis jeg dør. . . -Vortigern er her!
-Forrædere! -Vortigern! Han har latt slakte fangene!
Rettferdighet! Rettferdighet!
Jeg forbanner dere alle!
Døden kom så lett den gangen.
Den ene tyrannen lot kronen gå videre til en annen -
- som var enda verre.
Borgerkrigen slet landet i stykker.
Så kom sakserne.
Kristne kirker ble ødelagt og vandalisert.
Det samme ble den gamle hedenske religionens hellige steder.
Mab!
Tilhengerne av de gamle skikker ropte ut sin smerte.
Det var bare èn som kunne redde dem, -
- og hun steg ut fra magiens land.
Jeg fikk din beskjed, søster.
Jeg har tatt en stor beslutning.
Jeg liker ikke tonefallet ditt når du sier det, søster.
Jeg skal skape en leder for folket.
En mektig trollmann som skal redde Britannia -
- og bringe folket tilbake til oss og de gamle skikker.
Det overstiger dine krefter, Mab. Du vil miste den makten du ennå har.
Jeg må, ellers vil vi dø. Slutter folk å tro på oss, eksisterer vi ikke mer.
Den nye religionen har alt drevet oss til stupet.
-Snart er vi glemt. -Alt forandrer seg.
Det er trist, men himmelen, helvete og verden går videre. Det er skjebnen.
Det godtar jeg ikke! Jeg vil slåss. Hjelper du meg?
Nei. Du glemmer at jeg er innsjøens herskerinne.
Jeg består av vann. Nå flyter alt bort fra oss.
Jeg godtar det. Jeg beklager, min kjære.
Så gjør jeg det selv.
Frikk!
-Hørte du det, Frikk? -Ja, men din søster -
- er dessverre. . .ubesluttsom når det gjelder å ta beslutninger.
-Hun gir deg ikke den støtten du trenger. -Vi står alene. Vi må begynne.
Burde du ikke vente noen dager og bygge opp kreftene dine?
Vi har ikke tid. Vår verden dør.
Han er praktfull. Nå må jeg gi ham. . .liv.
-En nydelig gutt. -Ta vare på barnet mitt.
Jeg ber deg!
-Jeg ber deg. -Alt i orden, kjære.
Sverg at du vil det.
Jeg dør.
Jeg sverger.
Jeg skal ta vare på barnet ditt.
La meg se barnet.
Jeg gir dette barnet navnet "Merlin".
Mens du først er i gang, så redd moren. Hun er døende.
Neida. Hun er død.
-Hvorfor reddet du henne ikke? -Hun har tjent sitt formål.
"Tjent sitt formål?" Du er så kald.
Hvis jeg slo deg i hjertet, ville jeg brekke neven min.
Tenke seg til at jeg tjente deg i gamle dager.
Så forandret du deg. Du ble kristen.
Hvem har fortalt deg det?
Den nysgjerrige, flirende vrøvlebøtta?
Jeg følger mitt eget hjertes vei. Det er religion nok for meg.
-Hvorfor lar du henne snakke slik? -Fordi hun trenger meg, idiot.
Hvorfor trenger jeg deg, Ambrosia?
-Til å ta meg av dette barnet. -Det kan jeg gjøre selv.
Bravo!
Melken dit bort.
Bra!
Mosen dit.
Triks. Det skal mer til enn triks å oppdra et barn.
Man trenger tålmodighet, forståelse, kjærlighet. . .
Aller mest trenger man kjærlighet.
Det hadde du en gang.
Ikke nå mer.
-Nå, hva har du besluttet? -Barnet blir hos deg.
Husk: Han er bare halvt menneske. Han tilhører meg. Han er min sønn.
Jeg sender bud på ham når tiden er inne.
Ambrosia beskyttet meg som en tiger.
Kom deg ut! Og hold deg ute!
Hun var det tapreste og snilleste menneske jeg har kjent.
Jeg kalte henne tante A, men hun var som en mor for meg.
Har du merket at når du er ulykkelig, så synes tiden nesten å stå stille?
På den annen side, når du er lykkelig. . .
Min barndom må ha vært svært lykkelig, for den var over på et blunk.
Tilgi deres uhøflighet. Vi er på vei til lord Lamberts slott -
- og har gått oss vill. -Halvannen kilometer.
Ta til høyre i veikrysset, men ta ingen snarveier.
-Farlig og dere kan gå dere vill. -Takk skal du ha.
-Hva kan vi gi deg som belønning? -Et kyss.
Du vet visst ikke hvem du snakker med. Det er lady Nimue.
-Lord Ardentes datter. -Hun spurte hva jeg ønsket.
Og jeg sa sannheten.
Jeg synes det er en rimelig pris.
-Jeg heter Merlin. -Og jeg Nimue.
-Og du er en frekk ung mann. -Jeg skal aldri glemme deg, Nimue.
-Vi vil møtes igjen. Jeg ser det. -Jeg tror ikke det, master Merlin.
Nimue.
Denne veien.
Jeg advarte Nimue mot å forlate veien, men hun var sta alt da.
Men alle unge er vel det. Hun gikk avsted på egen hånd.
Hjelp!
-Nimue! -Merlin!
Hjelp meg!
Ikke plask! Du synker bare dypere! Hold deg i ro.
Ta fatt i grenen.
Jeg rekker den ikke.
Etter alle disse år husker jeg ennå hvordan det var.
Jeg følte kraften i meg.
-Voks! Voks! -Voks nå!
Hold fast!
Sånn ja.
Nå er du trygg.
Jeg sa jo at vi ville møtes igjen.
Hvordan gjorde du det med grenen?
Jeg vet ikke.
Hva det enn var, så reddet du livet mitt. Du fortjener et kyss til.
Tante A!
Jeg har sett henne! Verdens skjønneste jente! Den eneste jeg skal elske!
-Og hun elsker meg! Vi skal alltid. . . -Hva rører du om?
-Du er klissvåt. Kle av deg! -Jeg er en helt. Jeg reddet henne!
-Å ja? Hvem reddet du fra hva? -Nimue! Hun er datter av en lord.
-Jeg reddet henne i en hengemyr. -Det var modig gjort!
Men det rare var måten! Jeg hadde en grein og fikk den til å vokse.
Det lyder umulig, men jeg sa "voks", og den vokste!
Hva er det, tante A?
Jeg. . .jeg må sette meg.
Hva er det?
Det er dette øyeblikket jeg har gruet meg for i alle år.
-Tiden er inne for deg til å dra. -Dra?
-Jeg forstår ikke. -Du er skapt av dronning Mab.
Du har ingen menneskelig far. Det er trolldom på ferde her.
-Nå vil hun at du skal komme. -Jeg drar ikke!
Du har ikke noe valg, min kjære.
Du kan ikke kjempe imot.
Ikke ennå.
Den snakker til meg. Den sier jeg må bli med den.
Denne vil hold deg varm -
- i kalde netter.
-Tante A. -Så ja, opp med humøret!
Magi har ingen makt over menneskehjertet.
-Jeg er så glad i deg, tante A. -Gå!
Fortell hennes kongelige innbilskhet dronning Mab dette!
Gjør hun deg noe vondt, skal jeg lage skolisser av tarmene hennes!
Det var så merkelig, og likevel ikke det.
En del av meg følte det som om dette var det naturligste i verden.
Det er visst meningen at jeg skal ta den båten.
Den følelsen ble stadig sterkere.
Jeg var på vei hjem.
Beklager at jeg er sen. Båten gikk uten meg. Så hensynsløst!
Kom ombord.
-Hvem er du? -Hysj. Jeg kan ikke konsentrere meg.
Dette er farlig farvann. Sterke strømmer, usynlige grunner.
Følge meg. Følge meg.
Ikke gå vill.
Denne vei, master Merlin.
Deres majestet. Det er meg en glede å presentere. . .
Merlin! Merlin! Endelig er du kommet.
-Vet du hvem jeg er? -Dronning Mab.
Ja.
Du har vokst deg stor og sterk. Jeg var flink da jeg skapte deg.
Dette er Merlin -
- som skal redde oss.
Han vil føre folket tilbake til de gamle skikker.
-Hvorfor er jeg her? -For å lære deg.
Jeg skal gjøre deg til verdens mektigste trollmann.
-Hvorfor det? -For å lede menneskene til oss. . .
. . .og det gamle.
-Hva om jeg ikke vil bli trollmann? -Det er din skjebne.
Husker du greina, hvordan du fikk den til å vokse?
Det er derfor du er her - for å lære. Å, Merlin. . .
Snart forstår du hvilke krefter du har.
Og når de blir frigjort. . .
. . . kan du holde hele verden i din hånd.
All universets magi og alle trylle- formler du noen gang vil trenge, -
- står i disse bøkene, Merlin.
-Om jeg er halvt dødelig vil jeg da dø? -I tidens fylde.
Det kan vi ikke forandre. Men vi kan forandre skikkelse.
Men det er bare en illusjon. Særlig i hans tilfelle.
Iblant kan vi se inn i fremtiden.
-Det er slik du vil bli. -Vil jeg bli så gammel?
-Tenk før du snakker, unge Merlin! -Unnskyld, sir.
Du har rett. Prøv å forbli så ung innvendig som du er nå.
Nok en ting å passe på, unge Merlin. Å ikke gi råd.
-Din tur, Frikk. -Greit, mester Merlin.
Det er tre kategorier av magi.
Tre stadier på veien mot fullkommen trollmann.
I det første stadiet troller man ved hjelp av besvergelser.
I det andre stadiet befinner de trollmennene seg-
-som troller ved hjelp av gester med hender og fingrer.
I det tredje og høyeste stadiet, som er det aller fremste-
-befinner de trollmennene seg som verken trenger ord eller gester-
-men som med ren viljekraft kan beherske himmelen.
Det er selvsagt bare de aller mest begavede som når det tredje stadiet.
Fortsett nå!
Ja, madame.
Noen spørsmål?
Jeg leste dag og natt-
-og lærte meg om kreftene som holder sammen verden.
Jeg lærte meg om verdenene som fins under overflaten og bak speil.
-Prøv nå. -Må jeg?
Ja!
Høyre hånd.
Og nå, master Merlin, slokk det. Venstre hånd. Konsentrer deg!
Det var fordi du ikke konsentrerte deg.
Hvordan går det med ham?
-Leste du ikke min rapport? -Jo. Hva er ditt personlige inntrykk?
Jeg tror han har evnen. Jeg tror han kan bli den største.
-Ah, jeg visste det! -Men det vil han ikke bli.
Han kommer ikke lengre enn til å bli håndtrollmann. Han vil ikke gjøre det.
Innerst inne liker han ikke magi.
Liker han det ikke?!
Jeg vet det lyder sjokkerende, men sånn er det altså.
Så må vi få ham til å like det. Jeg har arbeid til ham!
Sannheten er. . . at han vil dra hjem.
Hjem?
Hjem?!
Hvorfor kalte du på meg, Merlin?
-Det gjorde jeg ikke. -Det gjorde du.
-Hvem er du? -Damen av Sjøen.
Hvordan kommer du overens med min søster Mab?
-Vi to kommer ikke overens. -Hvorfor det?
Jeg misliker det hun har gjort.
Hun skapte deg og lot din mor dø.
Lot hun min mor dø?
Kjære vene, jeg burde ikke ha fortalt det.
Men det ramlet bare ut av meg.
-Jeg reiser hjem igjen. -Det bør du gjøre.
Ambrosia er alvorlig syk.
Mester Merlin?
-Hvor er han? -På vei hjem til Ambrosia.
-Hvordan kommer han over sjøen? -Min kjære søster. . .
Det ville være veldig bra hvis dere to kunne. . .
Vil jeg ha dine råd, så ber jeg om dem!
-Hva skal du gjøre? -Jeg har ikke tenkt å miste ham.
Hvor er han?
Jaså, du er kommet tilbake. . .
Like kald som vanlig, ser jag. . . Nei, nei, ikke bry deg om å banke.
Hvor er Merlin?
Er han forsvunnet? Det er jo typisk!
Du har sklidd nedfor framgangs- stigen så raskt på senere år-
-at du må ha flis i baken.
Ikke ert meg, Ambrosia, jeg er i dårlig humør.
Jeg er også urolig, du burde ha tatt bedre hånd om ham.
Han kommer hit, han vet at du er syk.
Jeg er ikke syk. . .jeg er døende.
-Send ham tilbake når han kommer. -Kan du ikke få ham til det?
-Det er bedre at du sier det. -Nei. Det gjør jeg ikke.
-Trasser du meg? -Selvfølgelig. Det har jeg alltid gjort.
-Hvorfor det? -Det er min natur.
Når gutten min kommer hit, sier jeg ikke et ord.
Han får gjøre det han føler er riktig.
Se nå hva du fikk meg til å gjøre!
Ambrosia?
Ambrosia!
-Hva er det? -Si det du.
Du er jo magiens mesterinne.
Tante A!
Kjære gutten min, du er kommet tilbake.
-Hva er i veien? -Ikke noe.
Alt er som det skal.
Merlin, husk. . .
Lytt bare til ditt hjerte.
-Du har drept henne! -Neida.
-Liksom du drepte min virkelige mor! -Nei, jeg lot henne bare dø.
-Du har ikke kraften til å slå meg. -Se hvordan kraften min vokser!
Bra, Merlin. Jeg er imponert.
-Jeg vil aldri tilgi deg. -Leit med din mor og Ambrosia, -
- men de ble offer for krigen.
-Jeg må redde mitt folk fra utslettelse. -Du kan gjerne dø og forsvinne!
-Ja - om jeg ikke slåss og seirer. -Jeg vil aldri hjelpe deg.
Jo da.
Jeg skal tvinge deg.
Jeg sverger ved Ambrosias og min mors graver.
Jeg vil bare bruke min makt til å beseire dronning Mab.
Slik stakk jeg ut min kurs.
Jeg visste at Mab ville meg vondt, og hun trodde fra første stund -
- at hun kunne få meg til å bryte min ed.
For en del av henne var jo i meg.
Så hun ventet tålmodig på stunden da hun kunne slå til -
- og overbevise meg om mine feilgrep.
Verden gikk videre, og regnet falt på rettferdige og urettferdige.
Menn og kvinner ble slått ned som hveteaks for å gjenfødes sterke.
Mab måtte vente i mange år, men de årene passerte som sekunder.
Så fant hun på en måte å få meg til å bryte eden min på.
Ta i!
Fin beliggenhet for et nytt slott. Ikke sant, lord Ardente?
-Uinntakelig for enhver armè. -Selv for Uthers armè.
-Uther er i Normandie, sire. -Jeg hører at han setter opp en hær -
- og vil seile til England. Han vil drepe meg. Jeg bebreider ham ikke.
-Jeg drepte hans far, kong Constant. -Kong Constant var en tyrann.
-Ikke ulik meg. -Riktig, sire. Å nei, sire!
Du lyder ikke overbevisende. Om det blir strid, lurer jeg på -
- hvilken side du vil stå på? -Jeg har alltid vært lojal.
-Hele min hær har støttet Dem. -Sant nok - til nå.
Men jeg stoler ikke på noen. Jeg vil ha garantier.
-De har mitt ord, sire. -Ikke godt nok.
Jeg beholder din datter Nimue her som sikkerhet. Vakter!
-Dette er uhyrlig, sire! -Jeg beklager.
Kong Vortigern! Hva du enn gjør mot meg, så vil min far gjøre det rette!
Naturligvis. Er du bare lojal, så er hun trygg. Men forråder du meg, -
- skal jeg selv drepe henne.
Far! Far!
-Hvordan går det? Noe fremskritt? -Det går bra, sire.
-Vesttårnene trenger forstøtninger. -Løp for livet!
-Fortell meg hva som hendte. -Jeg vet ikke, sire.
Vakter! Før ham bort!
Det skulle ikke hendt. Det var tårnene. Jeg er sikker på det.
Gi meg en annen arkitekt!
Du der!
-Hvorfor vil det ikke stå? -Jeg er spåmann, ikke arkitekt!
En spåmann bør vite det.
Fortell meg hvorfor tårnet raser hver gang jeg setter det opp!
Ja. . .hm. . . Ja visst. . .
De mener jeg bør vite det? Jeg skal lese i steinene mine. . .
-Så gjør det! -Det er noe jeg kan svært godt, sire.
Hvorfor er jeg omgitt av en flokk udugelige tosker?
Jeg har dyrket de gamle skikker i hele mitt liv. Nå er det livet i fare.
Og det er et dyrebart liv. Mitt eget.
Jeg har aldri fått noen skikkelig hjelp. Aldri!
Hva skal jeg gjøre? Jeg aner jo ikke hvorfor tårnet stadig raser.
-Landet er forbannet. . . -Du er tilbake etter alle disse år!
-Det er. . .det er dronning Mab! -Ja, gamle mann.
Landet er forbannet. Intet slott vil stå oppreist her!
Hva gjør vi da?
Du må finne en mann uten menneske- far og blande hans blod med mørtelen.
Utmerket!
Men. . .hvem er det som ikke har menneske-far?
Hvor finner jeg en slik mann?
Jeg skal vise deg.
Grip den mannen!
Velkommen til mitt hjem, sir.
-Hva kan jeg gjøre for deg? -Jeg er kongens spåmann.
-En viktig stilling. -Ja, og så utsatt!
-Jeg er den tredje i år. -Vortigern avvirker dem farlig fort!
Han gjør alt farlig fort.
-Det later til å holde. -Ja, nå holder det. Vær ikke redd.
-Det er jeg aldri. -Fundamentet er like sikkert som. . .
Du sa. . .?
Jeg har funnet ham, majestet! Mannen uten menneske-far!
-Håper ikke dette er et triks! -Nei, sire! Det er virkelig!
Bare en måte å finne ut av det på.
Hent en bolle.
Skjær halsen av ham.
-Gjør det! Hva feiler det deg? -Han er en trollmann.
-Ligner ikke mye på en trollmann. -Jeg har aldri gjort deg noe!
-Hvorfor vil du skjære halsen av meg? -Ikke noe personlig.
Jeg må blande blodet ditt i mørtelen. Denne tosken sier at bare da -
- vil slottet unngå å rase. Det er lett å dø når du vet du dør for landet!
La meg først gi et råd.
Deres majestet står i fare for å. . .virke litt dum.
Hva var det du sa?
Dum.
Denne mannen tror han er meg.
-Hvorfor kaller du meg dum? -Fordi -
- det er åpenbart hvorfor du ikke kan bygge slottet der. Se!
Jeg ser.
-Jeg ser ikke noe. -Ser du ikke elva -
- som renner ned i grotten nedenfor? -Det finnes ikke vann der!
-Jeg kan se det. -Det kan vi alle.
-Ville du bygge slottet mitt på vann? -Det er ikke bare det som er galt.
Du har vekket dragene.
-Hvilke drager? -En rød og en hvit.
-Våpenskjoldet mitt er en hvit drage. -Det er et varsel. Ikke sant, sire?
-Hva mer så du? -Den røde dragen beseiret den hvite.
Det er et varsel, ikke sant, sire? Det kan være et varsel.
Melding til kong Vortigern!
Prins Uther har gått i land med en stor hær.
Han marsjerer mot Winchester.
Du forutså alt dette.
-Jeg kan se ukjente ting. -Samle mine armeer. Mot Winchester!
Jeg har bekjempet mine fiender i 15 år, men det kommer stadig nye.
Tar det noen gang slutt?
Forteller jeg om framtida, kan dere knuse dem før de blir et problem.
Men da kan dere ikke hogge halsen av meg.
Du er en meget merkelig person. Sånne kan vi ikke la gå løse.
Du er for langsom, akkurat som fiendene mine.
De tenker før de handler, selv handler jeg før jeg tenker.
Og du. . .er arbeidsløs.
-Bind trollmannen! -Fort, før han ombestemmer seg!
-Åpne porten! -Åpne portene!
Kongen kommer!
Inn her.
Kast ham inn.
Frikk. . . Står til, Frikk?
Jeg er utslitt og underbetalt. Så snilt av deg å spørre.
Nå ligger du dårlig an, mester Merlin.
Hvordan kan man gjøre oppkomlingen Vortigern til konge?
Dere dødelige har ingen følelse for hva som passer seg.
-Jeg har en hilsen fra Mab. -Naturligvis. . .
-Hun kommer til å straffe deg. -Hun hater meg.
Nei, men hun er skuffet over at du nekter å bruke dine magiske krefter.
Jeg sverget en ed ved Ambrosias grav.
-Men hvorfor bruker du dem ikke? -Fordi Mab vil det!
Du gjør det til slutt. Du er bare et halvt menneske.
Hun er en grusom fiende og en elendig arbeidsgiver.
Jeg kan fortelle ting som. . . Men nå gjelder det ikke mine problem.
Merlin.
-Merlin. -Nimue.
Det er deg, Merlin!
Nimue.
-Hva gjør du her? -Jeg er gissel.
Vortigern vil sikre seg at far ikke går sammen med prins Uther.
-Hadde han tenkt det? -Nei, men han stoler ikke på noen.
Det er farlig å være nær ham. Ingen vet hvem han rammer neste gang.
Jeg har visst sagt noe galt. Jeg sa at Uther vil beseire ham.
Jeg håper du har rett. Hva er det? Er du syk?
Nei. . .jeg trenger bare plass for å kunne puste. Veggene kveler meg.
Nimue. . .
-Nimue, jeg har aldri glemt deg. -Og jeg har alltid husket deg, Merlin.
-Uther har inntatt Winchester. -Jeg skal stanse ham.
-Jeg har ikke sendt bud på deg. -Det er derfor jeg er her.
-Jeg har drept menn for slik frekkhet. -Og kvinner?
-Og barn. -Jeg skjelver. . .
-Hva gjør deg så modig, kvinne? -Jo, at dersom du gjør meg vondt, -
- slutter far seg til Uther.
-Javel. Nå er du her. Hva vil du? -Trollmannen Merlin er syk.
-Send ham en lege. -Det eneste som hjelper, er friheten.
-Den kan jeg ikke gi ham. -Da dør han.
Vi skal alle dø til slutt. Til og med trollmenn.
Dør han, får du ikke vite om kampen. Og han har hatt et nytt syn.
Vil du ikke vite hvordan du kan vinne?
Kom.
Jeg har den sterkeste hær som landet har skuet.
Det er kanskje ikke nok. Uther og hans menn følger den kristne veien.
-De tror vel ikke på å drepe? -Å drepe deg, tjener et hellig mål.
-Så de dreper når det passer dem? -Akkurat som resten av oss. . .
-Når angriper han? -Ikke før til våren.
Bra. Da angriper vi i vinter og overrasker ham.
Merlin, jeg trenger din hjelp. Hvordan står det til?
Jeg var litt hissig. Tålmodighet er ikke blant mine sterke sider.
Du har så få av dem. Akkurat den ville jeg ikke bekymre meg om.
-Hva kan jeg hjelpe deg med? -Kan Uther beseires?
Jeg drømte om et slag nær Winchester, men så ikke hvordan den endte.
Jeg var for svak.
-Drøm igjen og fortell hvem som vinner. -Jeg må ha frisk luft og lys.
Uten det kan jeg ikke drømme og få syner.
Er det alt?
Der bakom åsene ligger en øy som heter Avalon.
Josef av Arimathea kom dit fra Jerusalem med den hellige gral.
Kruset som Jesus Kristus drakk av ved nattverden.
Det har kraft til å fø de sultne og helbrede syke.
Den hellige gral gikk tapt for oss. Mange har søkt etter den.
Men ingen har sett den siden.
En dag skal en mann med rent hjerte finne den. Da vil fred og lykke rå igjen.
En vakker fortelling.
Du er også vakker.
De gjør vondt - minnene.
Minnene om kjærlighet - de gjør vondt.
Vår verden slet seg selv i stykker, og jeg brydde meg ikke om det.
Det var de lykkeligste dagene i mitt liv.
-Er du virkelig en trollmann? -En håndtrollmann.
-Mener du at det er magi i hender? -Ja, jo.
For det første kan hender uttrykke så meget mer enn ord.
De kan ønske velkommen, be. . .
Hender kan til og med. . .
Om alt kunne være like enkelt som månens rundhet. Se dens enkelhet!
Alt er likeverdig. Ingen del mer verd enn resten.
-Jeg trodde ikke du ville trylle. -Å, det var ikke magi.
Magi er ekte. Det der var. . .bare et triks.
-Åpne porten! -Åpne porten!
Vortigern, konge av Britannia. Jeg er Mab, dronning av de gamle skikker.
-Hva fører deg hit? -Jeg vet hvordan du kan beseire Uther.
Hva koster denne alliansen meg? Alt har jo en pris.
Jeg vil ha trollmannen Merlin.
Han er for verdifull for meg. Han ser syner, han har visjoner.
Hvem som helst kan se syner. Ser ikke du syner?
Ser du ikke deg selv seire?
Jo, men jeg forstår ikke hvorfor du vil hjelpe meg.
-Jeg foretrekker deg mot Uther. -Jeg tror ikke på det gamle.
Du. . .tror ikke på noen ting!
-Jeg tror på meg selv. -Det er ikke nok for at vi skal vinne.
Nå forstår jeg. Uther vil innføre kristendommen. . .
. . .og det blir slutten for deg.
Javel.
Fortell hvordan jeg beseirer Uther.
Ofre Nimue til den store dragen.
Det er ikke så lett.
-Etikk? -Politikk.
Jeg kan ikke det. Hun er gissel og sikrer meg farens lojalitet.
Viktig melding! Lord Ardente har gått over til prins Uther.
Så beleilig, Mab.
-For oss begge? -Piken skal dø.
La Merlin se på.
Fort!
Vær rask!
Nimue.
Nimue!
Løp for livet!
Merlin!
Nei!
Min Nimue.
Bravo, Merlin. Bravo.
Liksom Josef fra Arimathea dro jeg til Avalon. Ikke med den hellige gral, -
- men med noe langt mer verdifullt for meg.
Søstre!
Søstre, hjelp! Hun er hardt skadet.
Mens munkene ba og jeg tenkte på hevn. . . . .
. . .var nonnene mer praktiske.
De brukte sine kunnskaper om urter og drikker-
-til å forsøke å redde min elskede.
Merlin. . .
Hun er svært dårlig. Søstrene gjør alt de kan, men du må be med oss.
Hvorfor skal jeg be til deres Gud hvis han skal ta henne fra meg?
-Dette er ikke Guds verk. -Nei, det er det ikke.
-Vet du hvem som gjorde det? -Ja da, det vet jeg.
Mab!
Hører du meg, Mab?
Ja, Merlin.
Du har knust alle jeg har elsket.
Mor, Ambrosia og nå Nimue.
Målet helliger middelet. Jeg gjorde det for din skyld.
Vi vil at du skal bruke kraften du har. Reis deg, kjære Merlin, -
- og vær stor! -Nei, Mab.
-Jeg vil knuse deg for det du gjort. -Det kan du ikke.
-Jeg vil alltid være for sterk. -Jeg skal finne en måte.
Aldri. Aldri noensinne!
-Merl. . . -Ikke snakk. Spar kreftene.
Vend ikke ansiktet mot veggen. Nimue?
Jeg blir arrete.
Det viktige er at du lever.
Nimue. . .
Jeg må dra bort en kort tid.
Når jeg kommer tilbake, blir det for alltid.
For meg vil du alltid være vakker.
Innsjøens herskerinne!
Det er meg, Merlin.
Jeg trenger hjelp.
-Til hva, Merlin. -Til å beseire Vortigern.
Han er Mabs forbundsfelle. Og en tyrann.
God konge, dårlig konge.
Du er for snar til å dømme, Merlin.
Du vil lære.
Jeg vil gi deg Excalibur!
Jeg hørte sverdets sang, og den var vakker.
Bevæpnet med det godes sverd skulle jeg møte nok en drage.
En rød. Uthers våpenskjold.
Jeg var i ferd med å sikre ham seier.
En viss Merlin vil treffe deg.
Velkommen til Winchester Castle, Merlin.
-Er du trollmannen Merlin? -Trollmann?
-Vi er kristne, vi tror ikke på sånt. -Det er din sak.
Men jeg håper at du tror på ferske nyheter.
-Er de gode eller dålige? -Det kommer an på hvordan de brukes.
-Vortigern angriper om noen dager. -Ingen kriger om vinteren.
Vi kriger om sommeren og hviler om vinteren.
Vortigern bryr seg ikke om sånt, han vil bare vinne.
Og under andre omstendigheter hadde jeg støttet ham.
-Hvorfor forteller du meg dette? -Vortigern. . .
. . .er en god venn av min fiende Mab. Så min fiendes fiende er min venn.
Dessuten har jeg sett den røde draken slå den hvite, og jeg tror. . .
-. . .at du kan bli en god konge. -Jaså, det tror du.
Det var ikke kong Constant, så du må overtreffe din far.
Men jeg tilbyr mine tjenester.
Merlin! Jeg må be om unnskyldning, du hadde rett om Vortigern.
-For en dåre som slåss om vinteren. -Det var kanskje jeg som var dåre.
-Men nå er vi beredt. -Vi må velge et slagfelt.
Her. Vi slåss mot ham her.
-Ved elva? -På den.
Han må ta seg gjennom passet på vei mot Winchester.
Her møter du Vortigern. . . og knuser ham.
Uther vet at du skal angripe, han venter på deg.
-Hvem kan ha fortalt ham det? -Merlin.
-Døde han ikke? Hva med jenta? -Hun lever.
Så mye var din magi verdt. . . Men jeg har aldri trodd på den.
Du er modig, Vortigern, men fryktelig dum.
Du må tro på noe nå.
Jeg har vært konge i 20 år og aldri blitt beseiret.
Jeg har aldri brukt magi, bare hendene mine.
-Hva er det? -Den beskytter deg.
Hva er du redd for?
Utviklingen går forbi deg, og lar deg bli igjen bak seg.
Konger og dronninger, gamle skikker, nye skikker. . .
. . .alt blir likevel ett til slutt.
Jeg har aldri vært redd og kommer aldri til å bli det.
Å, Vortigern. . .
Vortigern, det er din stolthet. . . Din stolthet blir ditt fall.
Lord Ardente, forræderen som skiftet side.
Skyt!
Jeg skulle ønske jeg kunne det.
Angrip!
Vortigern!
Ardente. . .
Vil du bruke magien din mot meg, Merlin?
Jeg vil drepe deg på den måten jeg kan, men drepe deg skal jeg.
Kun èn tåre var blitt felt over Vortigern-
-men hans stolthet hadde støtt den bort.
Det kostet ham livet.
Det var et prektig sverd.
Det er Excalibur.
Det kan bare brukes av en god mann for en god sak.
Jeg forstår.
Jeg trodde at jeg nå kunne være sammen med Nimue.
Jeg trodde Uther ville bli en god konge og hjelpe til å beseire Mab.
Jeg var aldri god menneskekjenner. Jeg ventet meg for mye av dem.
Cornwall. . .
Deres majestet, la meg presentere min hustru, lady Igraine.
Og min datter.
De er velkommen til Pendragon, mylady. Og du.
Morgan le Fay, Deres majestet.
Vil De tillate meg å danse med Deres hustru etter middagen?
Om det kan glede Deres majestet.
Det kan glede Hans majestet svært meget.
Merlin.
Uther. . .
Igraine. . . Hun er vakker. Ikke sant?
-Vakker - og en annens hustru. -Men likevel vakker.
Hva spiller resten for en rolle?
Er du virkelig en trollmann?
-Det sies så. -Troll for meg.
Har du vasket deg bak ørene?
Det er ikke noe riktig trolleri, hvem som helst kan gjøre sånn.
Jaså, gjør det selv, da.
-Der ser du, jeg kunne det. -Du har rett, hvem som helst kan det.
Morgan. . . kom hit.
Han hadde knapt fått på seg krona før alt begynte på nytt.
Jeg bestemte meg for å dra og overlate dem til sin skjebne.
-Kan jeg få slå følge med deg? -Ja visst.
-Jeg har tro på deg, Merlin -Og jeg på deg, Uther.
Hvor stor er din makt? Kan du få en kvinne til å elske meg?
Magi kan ikke skape kjærlighet.
Kunne du drepe mannen hennes?
Igraine. . . Jeg vil ha henne, Merlin.
-Mer enn jeg har ønsket noe annet! -Du kan ikke få henne.
Vet du hva kjærlighet er?
-Ja, Uther. Dessverre vet jeg det. -Gi meg Igraine.
-Hun er ikke min til å gi bort. -Så tar jeg henne. Om det betyr krig.
-Det vil det. -Så la det skje.
Jeg har Excalibur.
Javel.
Gi meg sverdet. Til en trylleakt.
Hvem våger å vekke meg?
Jeg er Merlin, og dette er Excalibur.
-Hvor fikk du det? -I gave av Innsjøens herskerinne.
Hun har vært en venn av meg fra før tidenes begynnelse.
Kan jeg huske det, så må jeg være en gammel mann.
Hold på Excalibur for meg til en god mann kommer og henter det.
Da vil jeg ha det for alltid.
Om ikke lengre. . .
Du har lurt meg, Merlin.
Uther da. Jeg er en trollmann. Det er det jeg driver med.
Sverdet er ditt om du greier å ta det.
Merlin?
Hvor er du, Merlin?
Det er Avalon. Reisen er slutt, Sir Rupert.
Det håper jeg virkelig.
Du vet, vi er jo ikke å i sa unge som vi var.
Riktig, riktig. Kom nå, gamle venn.
Jeg er ikke klar til å la deg se meg.
La meg få vurdere det.
Jeg er et uhyre.
Jeg klarer det ikke.
Mab er for sterk.
-Forlat dette stedet og bli med meg. -Jeg er ikke rede til å møte verden.
Når blir du det?
Jeg vet ikke.
Tre måneders beleiring forgjeves.
Det er et håpløst prosjekt. Jeg råder deg til å gi opp.
-Det er galskap. -Jeg må ha Igraine.
Jeg har vært i Colchester, og jeg må informere deg om. . .
. . .at kongeriket går i oppløsning mens vi stanger pannene blodige.
Gjaldt det penger, kjærlighet eller makt, så forsto jeg det,-
-men for Cornwalls hustru?!
Du ble født gammel, Boris. Du vet ikke hvordan det føles å attrå en kvinne.
I hele mitt liv har jeg kjempet.
Blodige dager og kalde netter med bare et sverd som sengekamerat.
Du inntar aldri Tintagel.
Hundrevis har dødd fordi du har kløe.
-Hjelper du meg å stille den? -Ditt gode rykte er borte.
Ryktet er som glass. En gang sprukket, går det ikke å reparere.
Du har blitt som et tre. Du kveler verden med din lyst.
-Vil du hjelpe meg? -Ja, jeg vil hjelpe deg.
-Med galskap må galskapen stoppes. -Hva vil det koste meg?
Du skal få lady Igraine, men det vil bli et barn, en gutt. . .
Jeg har sett ham, Uther. Han er min.
-Hva vil du gjøre med ham? -Lære ham heder og godhet.
-Det kan jeg gjøre. -De ordene kveler deg -
- slik ditt eget oppkast vil gjøre når slutten kommer.
Javel. Jeg godtar det.
Og en ting til : Intet ondt må ramme Cornwall.
-Ikke fra meg. -Trekk hæren tilbake mens det er lyst.
Mens Cornwall kan se deg.
Uther bryter opp. Vi følger etter ham.
-Gå ikke! -Hvorfor ikke?
-Jeg har en følelse. . . -Slottet er godt bevoktet.
Du er trygg, min kjære.
-Pass på din mor, Morgan. -Ja, far.
Videre!
Husk, Uther, bare til morgengry. Natten er din venn. Bruk den.
-Du liker det ikke? -Selvsagt gjør jeg ikke det.
-Målet helliger middelet, Sir Rupert. -Hvor har jeg hørt det før?
-Lord Cornwall kommer. -Åpne porten!
-Hans nåde kommer tilbake.
-Tilbake så snart, mylord? -Ja.
-Uther er virkelig borte. -Mor. . .
Min plass er her hos deg.
-Mor det er. . . -Leggetid for deg, veslejente!
-Slipp meg. -Ikke et ord til!
Men jeg har ikke sagt god natt.
God natt.
God natt, og så god natt.
De sier at alt revner. Uther hadde forrådt meg og drept Cornwall.
Mens jeg forrådte Igraine ved å hjelpe Uther å forføre henne.
Livets hjul snurrer. Et forræderi fører til stadig nye.
De uskyldige dør. Det forfulgte meg resten av livet.
Nå er det like før.
Mer vann.
Frikk, hva gjør du?
-Skriver eventyr, så du vil bli husket. -Det trenger du ikke gjøre.
-Jeg blir ikke glemt. -Vel. . .
-Vel hva? -For oss.
Det går jo ganske bra for oss.
Det skal jeg forvisse meg om.
Morn, Morgan.
Hvem er du?
-Jeg er en gnom. -Du er høy til å være en gnom.
Å, gnomer finnes i alle slags skikkelser og størrelser.
-Jeg er av den høye sorten. -Kan du trylle?
Klart det. Se nå.
Skjønne dame, til tjeneste.
Ditt ønske er min befaling.
Se mine kunster!
Det er virkelig trylling. Ikke noe triks. Vil du lære meg å gjøre det?
Det vil jeg, om du gjør noe for meg.
Din nye lillebror blir snart født. Er det ikke fryktelig spennende?
Det er ikke min virkelige bror. Han som laget ham, var ikke min far.
Så gløgg du er, Morgan. Du blir en storartet elev -
- for det fantastiske jeg kan lære deg. -Hva vil du jeg skal gjøre?
Bare legg denne steinen i babyens seng.
Bare litt til. Press.
Du er så flink Sånn. Ta hånden min.
-Og så ble Arthur født. -Det er en gutt!
Endelig! En god mann og en god konge.
Du er så lettlurt, Merlin. Uther lurte deg da han drepte Cornwall.
-Nå er barnet hans forbannet. -Gutten er min.
Han vil bli sin fars sønn, og det blodige kaos vil bare fortsette.
Og deretter vil folket komme tilbake til meg.
-Jeg vil få se deg visne bort! -Stakkars Merlin.
Feil igjen.
Jeg vinner.
Jeg holder ikke ut tanken på at folk hvisker og peker på meg.
Vi skal jo bo i skogen. Dyr verken peker eller hvisker.
-Det er en drøm, Merlin. -Jeg vil gjøre den virkelig.
Jeg har funnet fred her, gjennom bønn og meditasjon.
Den freden har jeg aldri kjent før. Jeg forstår det ikke.
For å være ærlig. . .så overgår det selv min forstand.
-Hvorfor stenger du deg inne her? -For å komme nærmere min Gud.
Jo nærmere ham, desto lengre fra meg.
Ta av deg sløret.
Hvor var jeg? Ja, nettopp. . .
Arthur var nyfødt.
Jeg oppforstret ham med hjelp av sir Hector.
Jeg var hans lærer. Jeg lærte ikke ut trolleri, men etikk og moral.
Og tro meg, det er mye vanskeligere.
Hans biologiske far ble gal. . .
Drep fangene!
. . .og tok livet av seg.
Så er vi framme ved vår tid, tror jeg.
Arthur vokste opp til en fin mann. Kanskje jeg som ventet for mye, -
- men han var det utvalgte redskap for alle mine håp.
Ras ikke rundt sånn. Hesten liker det ikke. Og bli i salen! Vi drar nå.
Har du hørt? Kongen er død. Hører du ikke? Kongen er død.
-Jeg vet det. -Hvordan kan du vite det her i skogen?
-En liten fugl fortalte det. -Hvor skal vi?
Vi skal gjøre deg til konge.
Merlin!
-Hvordan kan jeg bli konge? -Du er født til det.
Jeg har ikke noe kongelig blod. Merlin!
-Unna! Dette er jobb for en mann! -Nå er skrythalsen her igjen.
Om han ikke er forsiktig, kan han skade seg.
Arthur spurte stadig etter sannheten om sin far, om Cornwalls død.
Om min innsats i den skitne affæren. Ikke rart jeg nølte med å si noe.
Dessuten ble jeg distrahert.
Griffer!
Der er en til! Pass deg!
-Takk! -Jeg gjorde ikke noe.
Jeg snakket ikke til deg.
-Hva var det? -Det var -
- et budskap fra en gammel venn.
Arthur ville at jeg skulle forklare.
Han visste ikke at selv om alt forklares, er det til ingen nytte.
Jeg håpet at han forsto min rolle.
Arthur. . .sir Hector er ikke din riktige far.
Din far var kong Uther, og du. . .
. . .er den sanne tronarvingen.
Det gikk uventet bra.
Om jeg er Uthers eneste sønn, vil jeg ha det som er mitt. Jeg vil bli konge.
-Og når du er konge, hva da? -Ja, da. . .
Hva er det? Hva er det nå?
Han har forkjørsrett.
-Ja, hvis du var konge? -Jeg ville gjøre alt du har lært meg.
Bygge en gyllen by -
- viet til fred og godgjørenhet.
Verden trenger rettferdighet og kjærlighet mer enn godgjørenhet.
Men Camelot lyder likevel som en drøm verdig en konge.
Kom igjen, Rupert.
Camelot?
-Camelot. -Kom igjen, Arthur.
Englands riddere har prøvd å ta det. Men det er den rette kongens sverd.
Det er ditt, Arthur.
Merlin! Det føles som om du var her for et øyeblikk siden!
Denne mannen gjør krav på Excalibur.
-Hvem er det? -Arthur. Eneste sønn av Uther.
Og Englands rettmessige konge.
Hvorfor gi ham sverdet? Han vil forråde folket, slik faren gjorde.
Jeg vet ikke hva jeg vil gjøre eller bli, bare hva jeg er.
-Et klokt svar. -Jeg har hatt en klok lærer.
Du ødelegger de gamle skikker.
Du vil bli glemt, liksom oss.
Det er din frykt, Mab. Ikke min.
Jeg kan ikke dø.
Jeg er tidens klippe.
Jeg vil leve evig -
- ved drømmens rand.
Ta det nå, Arthur.
Nå, Arthur!
Sverdet er ditt!
Excalibur!
Se på ham, Merlin. Hans regjeringstid innledes i blod!
-Den vil ende på samme måte. -Nei, Mab. Du tar feil.
Arthur vil samle landet.
Han har sverdet! Han har Excalibur.
Han er kongen!
Lenge leve kongen!
-Rydder du aldri opp etter deg? -Jeg er fryktelig overanstrengt.
Jeg kan ikke bruke verken smådjevler, gnomer eller feer.
Jeg har så mye å gjøre.
Jeg har gitt opp håpet om Merlin. Jeg trodde at han kanskje. . .
. . .tross alt, ville ombestemme seg.
-Han er sta, ikke sant? -Ja, jeg falt for eget grep.
-Det har jag aldri sett deg gjøre før. -Nok!
Jeg uttaler en forbannelse over Arthur! Alle skal få vite det.
Det blir din jobb å spre det, Frikk.
Uther var min fetter, tronen er min!
Du kunne ikke trekke Excalibur ut av steinen!
Min far er konge gjennom blodsbånd!
Det var vel bedre, mine herrer?
Nå kan dere lytte istedenfor trette. Det blir en ny opplevelse for mange.
Uther hadde en sønn. Dette er Arthur, England rette konge!
-Uther hadde ingen sønn. -Det vet alle.
-Uther hadde virkelig en sønn. -Når?
Da Uther erobret Tintagel, hadde han med lady Igraine. En sønn ble født.
Det er sant.
Jeg var der.
Er Arthur. . .
-. . .Uthers sønn? -Så la ham dra sverdet løs fra steinen!
-Jeg har alt gjort det. -Bevis at det er Excalibur!
Det er Excalibur!
Du er Uthers sønn!
Jeg anerkjenner deg som min herre og konge.
-Jeg også. -Han har sverdet.
-Godta ham, Lot. -Aldri! Verken jeg eller min sønn. . .
Jeg kan snakke for meg selv, far. Han har sverdet, han er konge.
-Gawain! Går du imot din egen far? -Hvis det er berettiget.
-Og hvis du tar feil? -Da får du drepe meg i kamp.
-Jeg er kongens undersått. -Skam deg!
Sånn må det bli.
Mine herrer, det er nok vanskelig, men tenk etter et øyeblikk.
-Vi har opplevd for mange kriger. -Jeg har bestemt meg.
Hei, Morgan.
-Som du har vokst. -Hvem er du?
Husker du meg ikke? Jeg besøkte deg da du var liten.
En garde!
-Jeg trodde du var en drøm. -Jeg er virkelig.
Du løy for meg. Du sa du ville gjøre meg vakker.
Sa jeg at jeg ville gjøre deg vakker? Så skal jeg det!
Men først er det på tide å slutte med barnslige ting.
Hvorfor så trist? Det er jo bare et leketøy.
Se på deg selv.
-Jeg er vakker. -Meget, meget vakker.
Klær i romersk stil er det eneste rette for en motebevisst dame.
Så skjønt!
-Gi meg nå tronen! -Det ligger utenom min makt.
Av egen erfaring kan jeg fortelle at alvene er så korte -
- at når det regner, er de de siste som oppdager det.
Fordi de er så små!
Frikk! Slutt med å more deg. Sett i gang!
Morgan! Kanskje det finnes en måte å gi deg det du ønsker.
-Din sønn kan bli konge. -Hvordan?
Arthur vil bli konge. Jeg kan ikke gifte meg med ham.
-Du kan føde hans sønn likevel. -Vi har samme mor.
Og under dette sjarmerende ytre er jeg en gretten gammel gnom.
-Spiller det noen rolle? -Overhodet ikke.
Du trenger ikke forføre meg for å få meg på din side.
Liksom alle andre vil jeg ha kronen!
Jeg liker deg, Morgan le Fay.
Du er en sannferdig ung kvinne.
Og jeg liker deg, hvem du enn er.
Unna!
Hæren er nesten klar. Det blir et blodig slag.
Vent på signalet mitt.
-Han blir drept. - Merlin! -Hva pokker driver han med?!
Det er ingen grunn til at mange skal dø. Dette er en sak mellom oss.
Sant.
Dette er Excalibur, den sanne kongens sverd.
Hvis du anser at du har rett til det. . .så ta det.
Og drep meg.
Om forlatelse, Arthur.
Jeg kjenner det.
Sverdet er ditt. Du er vår sanne konge.
Krigen er over!
Arthur er vår sanne konge - gjennom blodsbånd!
Her. . .i denne sirkelen-
-takker vi vår frelser-
-og lar sirkelen bli et symbol for vårt mål.
Alle som inngår i den, er like mye verdt.
Alle får gjøre seg hørt. . .
. . .og alle skal kjempe for sannhet og heder.
La oss be.
Jeg trodde jeg endelig hadde fått oppfylt en av mine drømmer.
Endelig satt en god konge på tronen.
Deres majestet.
Lady Marie, dronning av Borocelt, vil avlegge troskapsed.
Du er meget velkommen, mylady.
-Denne vei. -Takk.
Nå, hva har du med?
-Hva er dette? -Juveler og silke.
Mylady, vi er overveldet av dine gaver.
Kanskje jeg og mine tjenere kan bli her over natten?
Vi har reist langt og vil gjerne hvile ut -
- før vi drar tilbake. -Naturligvis.
Vi kan være sammen en stund.
-Du kan fortelle om ditt folk. -Det vil være meg en glede, -
- Deres majestet.
Hva er det du viser meg, Mab?
Hva har du gjort?
Arthur. . .
Jeg red fort, men det var for sent å stoppe noe som kunne knuse oss alle.
Ut, mine herrer!
Ut!
Og lukk døra etter dere!
-Merlin, hva er det? -Si meg sannheten, Arthur.
For to netter siden lå du med en kvinne.
Ja, om du må vite det. Men hvorfor må jeg fortelle deg om det?
-Det var Morgan le Fay. -Hvem?
Hennes mor var lady Igraine, din mor.
Jeg visste ikke det. Det sverger jeg på!
Det vil bli et barn. Det sørger for Mab for.
Han vil bli fremtiden, og han vil knuse oss.
Et speil. Det finnes ingen speil i Avalon.
-Ser du hvordan jeg kan forandre deg? -Du har alt gjort det. Arrene!
-Jeg vet det. Det var urettferdig. -Urettferdig? Det var ondt gjort.
Med all ondskap rundt meg må jeg være ond for å overleve.
Å, det er altfor enkelt.
-Du kan slåss, som Merlin. -Det er hans skyld at dette har skjedd.
Det er ikke sant. Hvorfor er du her, Mab?
-For å gi deg et tilbud. -Jeg vil gi deg skjønnheten tilbake -
- om du tar med Merlin til et sted jeg har laget for deg.
-Der kan dere bo resten av livet. -Og være lykkelige?
Og være lykkelige.
Han må følge sin skjebne. Det ville hindre ham fra å oppfylle sitt formål.
Det ville hindre ham fra å kaste bort livet sitt.
Han tror ikke det er bortkastet å kjempe for det rette.
Jeg kan ikke gjøre det mot ham.
-Jeg elsker ham. -Jeg elsker ham.
-Du hater ham. -Det også.
-Hva blir svaret ditt? -Nei.
Det var leit.
Hvis du ombestemmer deg, så bare rop navnet mitt - høyt.
Jeg kunne ikke være lenge borte. Arthur var mer enn en konge for meg.
Og jeg var nysgjerrig på hva som foregikk.
Merlin!
Godt å se deg igjen, gamle venn.
-Hva er alt dette, Arthur? -Et oppfylt løfte.
Jeg bygger byen Camelot. Det er en ny begynnelse.
Det med Morgan var feilgrep, men jeg kan ikke tro jeg er fordømt for alltid.
Nei, ikke av meg.
-Jeg ville aldri fordømme deg, Arthur. -Lord Leos datter skal bli min hustru.
-Elsker du henne? -Hun blir en god dronning og hustru.
Vi vil gifte oss her, selv om Camelot ikke er ferdig. Kommer du også?
Det vil være en ære. Hva heter din brud?
Guinevere.
Jeg skulle til Tintagel slott.
Kanskje Arthur ikke ville vært så ivrig etter å søke etter den hellige gral -
-om han hadde visst hvilken fryktelig fiende han etterlot i Morgan le Fay.
Merlin er her for å treffe Dem, mylady.
Send ham inn.
Hørte du det, Mordred? Vi får besøk av en trollmann. Blir ikke det moro?
-Vet du hvorfor jeg er her? -Hils på min sønn Mordred.
Master Mordred.
Det var ikke pent! Gjør hva du vil, men vær aldri uhøflig.
Det betyr svakhet.
-Hva var det du sa, Merlin? -Vet du hvorfor jeg er her?
Det gjelder min sønn. Har han ikke vokst?
-Jo, og mer enn naturlig. -Naturligvis.
Det er magi.
Morgan, for landets skyld må du ikke lære ham de gamle skikker.
Jeg blåser i landet. På tronen som skulle vært min, sitter en bastard.
En bastard unnfanget i blod da hans far forførte min mor, drepte min far.
-Jeg tenker på fremtiden, Morgan. -Ja, det gjør du nok, Merlin.
For fortiden er altfor smertefull. Du valgte Uther til konge.
Du hjalp ham å forføre min mor og knuse meg.
Til slutt unnfanget du Mordred - like så sikkert som Mab og Arthur.
-Ja, men jeg kan leve med det. -Ja. Og du må også leve med -
- at Mordred vil bli konge. -Det må aldri skje!
Mordred! Merlin er gjest! Ikke vær rampete!
Han vil bare ha oppmerksomhet. Du får alt du vil når du blir konge.
-Det blir han. Han er Arthurs sønn. -Hva med de gamle skikker, Morgan?
Du skal ikke belære meg om hva jeg kan og ikke kan.
Og jeg har hatt glede av de gamle skikker. De har gitt meg en sønn -
- og gjort meg vakker. -Stakkars Morgan.
-Det er bare en illusjon. -Skjønnhet er alltid en illusjon.
Visste du ikke det?
Vi tenkte vi skulle komme den vanlige veien - gjennom døra.
-Det vanlige er å åpne den først. -Mordred, se hvem som er her.
Din tante Mab. Og onkel Frikk.
Så lenge siden, Merlin! Husker du din gamle skole hvor jeg lærte deg -
- magiens grunnlag? Han kunne blitt min stjerneelev, Morgan, men han. . .
-Skuffet oss! Det vil vel ikke du gjøre? -Er han ikke kjekk?
Lykken står ikke alltid den kjekke bi. Hva menes egentlig med det?
Leker, Mordred. Tante har alltid med en masse fine leker til deg.
Du tok fra meg familien min, Merlin, og nå har jeg fått en ny.
-De varer ikke lenge, Morgan. -Det er det ikke noe som gjør.
Kan du ikke merke det? Føle det? Jeg vinner, Merlin.
Jeg har tålmodighetens gave. Det vil gå år før han kan bestige tronen.
Men jeg kan vente. Tid betyr ikke noe for meg.
Du vil bety Arthurs død og gjøre slutt på Merlins drømmer, ikke sant, skatt?
Se!
Den store stygge trollmannen er hjelpeløs.
Løp, trollmann!
Løp!
Merlin, du er bekymret igjen?
Fremdeles samme rop på hjelp. Din søster Mab blir stadig mektigere.
-Mens jeg blir svakere. -Hva kan jeg gjøre?
Jeg må finne en som forsvarer tronen mens Arthur søker den hellige gral.
Det vil være fristende å gripe kronen mens Arthur er borte.
-Du trenger en renhjertet mann. -Jeg har søkt før, men han finnes ikke.
Svaret finnes i Det glade rike. Skipet mitt vil føre deg dit.
Det var som en drøm. En drøm om en drøm.
Skyen delte seg, og min drøm ble levende. En dag vil de beskrive meg, -
- Arthur, Guinevere og Camelot som en drøm.
-Hvem er du? -Trollmannen Merlin.
-Det finnes ikke trollmenn lengre. -Jeg er den siste av dem.
-Og hvem er du? -Galahad.
Min mor er lady Elaine. Min far er sir Lancelot.
Jeg kommer for å finne en mann som kan forsvare kong Arthurs rike.
-Det må være en renhjertet mann. -Du har funnet ham.
Det gikk altfor lett.
-Er du sikker på at du vil dette? -Det er ikke det jeg vil.
Det er det du vil. Jeg kan ikke holde deg tilbake.
-Sjansen til det siste store eventyr. -Jeg burde ha visst det.
Galahad, beskytt din mor mens jeg er borte.
Mine damer og herrer, edle riddere.
Snart drar jeg ut på en guddommelig søken etter den hellige gral.
Jeg trenger en som kan beskytte vårt land og vår fagre dronning -
- mens jeg er borte. -Jeg er den rette, sire!
Jeg håper du ikke vinner, Gawain. Jeg trenger deg på reisen.
-La meg delta i turneringen, sire. -Du er for gammel, Sir Boris.
Selvfølgelig er han for gammel, men det er ikke jeg.
Deres majestet.
Sir Lancelot vil gjerne delta i turneringen.
Så la ham det, Merlin.
Gawain eller denne Lancelot!
Lancelot har vunnet turneringen.
Han er den beste og den edleste blant ridderne.
-Han er kjekk, ikke sant? -Ja.
-Hva sa du, mylady? -Ikke noe.
Deres majestet, jeg tilbyr mitt sverd og mitt liv.
Som mester skal Lancelot. . .
Hvordan er det med ham?
Sånn passe, med tanke på at spissen sitter igjen.
Det pågår en lærd diskusjon om hvordan vi skal trekke den ut.
Spørsmålet er om vi skal trekke til venstre eller høyre.
-Kan jeg gjøre noe for deg? -Hold meg i hånda.
Planetene Venus og Uranus får størst innflytelse.
Ikke snakk så mye - sett i gang!
-Vi må diskutere saken først. -Dette er viktige saker.
Behandler vi en ridder for en brukket arm, så dør han av det.
Nå er det nok!
Lancelot. . .er du beredt?
Gjør det, Gawain.
-Farvel, Merlin. -Farvel, Arthur. Kom tilbake til oss.
De dro ut etter drømmer, skygger. Men det ville ikke nyttet å si noe.
Årene gikk. Det ene året gled over i det andre.
Igjen og igjen.
Om dere ikke slutter å skjelve, kan jeg bomme og drepe dere alle.
Ikke helt perfekt.
Det er nok, Mordred.
Du må ikke la deg rive med, skatt. Det vitner om mangel på kontroll.
-Hvorfor skyte på tante Mab og Frikk? -Håper det bare var for moro skyld -
- og ikke noe personlig. -Neida. Han liker deg.
-Og om han ikke likte meg? -Ikke mas, mor.
-Tante Mab forstår, ikke sant? -Klart det! Du bare tester deg selv!
Kom nå og sitt hos meg.
Du vet du er yndlingen min, men du må gi din aggresjon et mål.
-Arthur? -Ja. Alltid Arthur. Og Merlin.
Du er blek, Mordred. Du spiser ikke nok.
-Jeg er allerede sterk som ti mann. -Lytt til din tante.
Og gjør noe med håret ditt!
Javel, mor.
Flink gutt.
-Arbeidet går altfor langsomt. -Du endrer deg jo hele tida.
-Jeg gjør mitt beste. -Det kreves mer enn som så.
Hvordan skal det skje?
-Er du alene? -Merlin følger meg som en skygge.
Hvorfor gjør ikke du det? Du er jo min mester.
Når jeg er nær deg, skjener hjertet mitt av sted.
Det er farlig. . .
Vi bør kanskje være takknemlig for skyggen min.
-Hva er i veien, Merlin? -Veggene hvisker, Guinevere.
Hører du det ikke?
Nei.
-Hva sier de? -At du er for vennlig mot Lancelot.
-Tror du på slik hvisking? -Jeg har sett uttrykkene deres.
-Jeg blåser i andre. Jeg er dronning! -Derfor må du være ekstra forsiktig.
I denne saken kan jeg ikke beskytte deg.
Du er så vakker.
Jeg burde hoppe. Kaste meg ut fra brystvernet.
Da hopper jeg også.
Jeg kan ikke leve uten deg.
Jeg tror det ikke. Lancelot ville aldri. . .
Tante? Du ser utrolig fornøyd ut med deg selv.
Hva har du gjort? Noe forferdelig?
Fortell, det er sikkert kjempebra.
Jeg har sørget for at Elaine vet at Lancelot og Guinevere er et par.
Så utsøkt. . .
-Er det ikke. . .litt uverdig av oss? -Uverdig?
Hva betyr det, mor?
-Det har jeg glemt. Hva betyr det? -Ja, det er uverdig.
Men jeg liker ikke å høre det.
Jeg advarte deg, men du hørte ikke på meg.
Hva har hendt?
Elaine. Hvordan døde hun?
Hun døde av sorg. På grunn av deg.
Det gjør meg vondt.
Jeg dømte dem for strengt. Det var min skyld også.
Det var jeg som valgte Lancelot.
Skulle ønske jeg fortalt dem det. Kanskje det ville gjort det lettere.
Gode nyheter, Nimue! Arthur kommer hjem.
-Fant han Den hellige graal? -Nei, men han kommer hjem.
Han burde aldri ha dratt av gårde.
Da er Merlin fri til å leve sitt eget liv
Ja. . .og han burde leve det med deg.
Du hører hjemme hos Merlin.
Gud vil ikke ha deg når du elsker en annen.
Dette burde jeg ikke si. . .
Troen er selvsagt det høyeste, men kjærligheten er enda bedre.
Forsiktig, kjære. Trinnene er svært glatte.
-Hvor skal vi? -Til mitt land. Magiens land.
-Får jeg lage monstre? -Om du vil.
-Du er så snill! -Det blir ikke bare lek og moro.
Arthur kommer tilbake. Det er ting jeg må lære deg.
-Blir mor med? -Nei, vi trenger ikke henne mer.
-Hvor skal du med sønnen min? -Tiden er inne.
-Uten et ord til farvel? -Jeg må forberede ham.
-Du tar ham ikke! Han er min sønn! -Han er min!
Jeg ga ham kjærlighet. Du ga ham leker.
-Jeg ga ham livet! -Jeg lar ham aldri dra!
Nei!
Ikke dårlig, tante!
Min kjære!
Frikk! Min elskede. . .
Er jeg fortsatt vakker?
Ubeskrivelig, min kjære.
-Er jeg? -Å ja.
Ubeskrivelig.
-Du drepte henne! -Kanskje hun bare gled.
Og hva spiller det for rolle? Du sinker oss. Vi har mye å gjøre.
Din onde gamle kjerring! Må Gud være din sjel nådig.
-Han har ikke vist resten av deg nåde. -Hvorfor er alle plutselig imot meg?
Jeg overlater deg til din elendighet og smerte. Og uten magiske evner.
Nå kan du vandre stygg og ensom gjennom verden.
-Akkurat som et menneske! -Adjø, Frikk. Jeg vil savne deg.
Nei, forresten!
-Hvorfor drepte du ham ikke? -Fordi det var det han ønsket.
Camelot står ferdig. Lancelot har holdt sitt ord.
-Vi må ri inn med hevede faner, sire. -Du har rett, Gawain.
Løft fanene og vær glade! Vi er hjemme!
-Hvor er alle? -Det er noe galt, sire.
Jeg ventet ikke en slik hjemkomst.
Hva er det som er galt her?
Guinevere.
-Hvor er Merlin? Og Lancelot? -Det skal jeg si.
-Hvem djevelen er du? -God sagt! "Hvem djevelen. . ."
Ja, sannelig. Hvem djevelen?
-Kjenner du meg ikke igjen? -Nei. Burde jeg det?
Det stikker meg i hjertet!
Normalt ikke mitt mest ømtålige sted. Men jeg kjenner igjen deg - far!
Jeg er din lenge savnede sønn Mordred.
Morgan le Fay er din mor.
Ikke "er", far. "Var".
Hun har gått til en bedre verden. Endelig sover hun alene.
Et stort tap. Den ene dagen lo og smilte hun, -
- den neste var hun borte som sommervinden - midt i livet.
Etcetera, etcetera, og så videre, og så videre.
-Det er derfor jeg er her. -Jeg forstår ikke.
For å beskytte dine interesser. Dine interesser er mine.
Mens du var ute på din åndelige ferd for å rense din sjel. . .
Hvordan skal jeg formulere det?
-Du ble forrådt. -Mordred!
-Det er nok! -Neida. La oss nå si sannheten!
-Dette er ikke rette stunden. -Jo!
Lancelot bedro deg med dronningen. Eller skal vi si omvendt?
La oss ikke være pirkete. Du ble bedradd.
-Dette er ikke rette stedet! -Jo, det perfekte stedet!
-Er det sant? -La oss snakke rolig sammen. . .
-Guinevere, er det sant? -Ja.
-Du har ingen rett til å være her! -Joda! Dette angår oss alle!
-Tenkte du ikke på meg? -Tenkte du på meg?
Jeg fikk vite du hadde et barn med Morgan le Fay.
Godt poeng. Men dette blir veldig personlig. Husk at det er en statssak.
-Statssak? -Vi snakker om forræderi, ikke sant?
Mine herrer?
Jeg ser det ikke som forræderi. Hun bedro meg, og bare meg.
-Det er nok. -Nei, sire.
Mordred har rett. Du er kongen. Da er utroskap forræderi.
-Vi må dømme henne til døden. -Synes dere virkelig vi bør det?
-Det er loven. -Det er strengt.
I denne stund bør vi vise barmhjertighet. Slik religionen deres påbyr.
La den skyldfrie kaste første stein. Jeg har nok vært skyldig i min tid.
-Det har nok dere også. -Jeg må tilstå at jeg har syndet litt.
-Unnskylder vi fordi hun er dronning? -Fordi hun er menneske!
Nei! Fordi hun er Arthurs kone!
Skal vi nok en gang ha èn lov for herskerne og èn for de underlydende?
-Skulle ikke Camelot bli annerledes? -Det er det.
Så vis verden at du mener det.
Merlin, hva skal jeg gjøre?
Du er nødt til å følge loven.
Guinevere stilles for retten for forræderi.
En glimrende avgjørelse. Både riktig og rettferdig, ikke sant, far?
-La oss nå drikke og hygge oss. -Du skal vekk fra Camelot.
Jeg kom jo nettopp! Vi kan minnes gamle dager, være en lykkelig familie!
-Få ham til å tie! -Det kan du ikke mene, far.
Jeg er din kjære sønn. Kronprinsen. Din eneste arving.
-Bort fra mitt åsyn! -Omfavn meg, far!
-Aldri! -Ellers tar jeg det som er rettmessig mitt.
Vakter! Grip ham!
Ikke reis deg. Jeg finner veien ut.
Beklager far, men jeg skal knuse deg. Og trollmannen kan ikke redde deg.
Mab?
Jeg er her, Nimue.
For flere år siden lovet du meg noe. Vil du holde løftet nå?
Ja.
-Hva har fått deg til å endre mening? -Kongen er hjemme igjen.
Merlin kan komme til meg. Han er alt jeg ønsker meg.
Går du med på å leve sammen med ham på stedet jeg har valgt?
-Om du gjør meg hel igjen. -Jeg må advare deg, Nimue.
Om du går til det stedet, kan du aldri forlate det igjen.
-Vil han komme til meg der? -Det vil han.
Så gjør det, Mab.
Jeg greier ikke å se på. Det var min synd, ikke hennes.
Hun brenner. Det er for sent.
Merlin!
Kom, min kjære.
Lancelot ventet alltid til siste øyeblikk.
Slik jeg husker det, kunne han aldri gjøre noe skikkelig.
Gudskjelov.
Dermed red Lancelot og Guinevere ut av min fortelling og inn i legenden.
-Hva skal dette bety? -Du lurte oss, far!
Du lot som du dømte henne til bålet, og så lot du trollmannen redde henne!
Selv hadde du ikke mot til å sette henne fri.
Det er sant. Jeg skulle gjort det.
-En lov for deg og en annen for oss. -Vi kan ikke leve sånn!
Hørte du? De kan ikke leve sånn!
Jeg oppfordrer alle sanne briter til å heve frihetens fane!
-Du overrumplet meg, far. -Jeg vet hvordan dèt er.
Adelsmenn! Tiden for snakk er over!
De av dere som verdsetter rett og rettferdighet - følg meg!
Hvem der?
-Fader Abbott! -Jeg har ridd. Nimue er borte.
Men hun etterlot en beskjed. Hun vil vente på deg ved den magiske port.
-Du lyver! -Hvordan kan du si noe slikt?
Du lyver!
Godt å se du ikke har glemt alt jeg har lært deg!
Nei. Og det var Frikk som lærte meg det.
Nevn ikke det utakknemlige vesenet.
Han har forlatt min tjeneste. Uten referanser! Og forresten. . .
Nimue har reist og vil at du skal komme til henne når du er rede.
Merlin. Mine adelsmenn vil ikke ha deg på vår side mot Mordred.
De sier at hvis du kommer, vil de ikke støtte meg.
Hva vil du gjøre nå?
Lukke mine bøker, bryte min tryllestav og trekke meg tilbake.
Jeg har et liv å leve og en sjanse til å få leve det.
-Nimue? -Jeg skal møte henne nå.
-Kan du håndtere Mordred? -Èn kamp til. Retten er på vår side.
Jeg er stolt av deg, Arthur.
Vær ikke bekymret for meg, Merlin. Jeg har fortsatt Excalibur.
Morn.
Nimue!
Merlin. . .jeg er her.
Se.
Se hvor vi er.
Kom.
Vent.
-Dette er Mabs verk. -Glem henne.
Vi har allerede sløst bort så mye av våre liv.
Nå er det vår tur. Er det ikke dette du alltid har ønsket.
-Gawain, for en hyggelig overraskelse. -Ikke snakk, slåss isteden.
Jeg trodde at du ville snakke litt før du døde - men som du vil. . .
Jaså. . . Mordred.
Morn. . . Far.
-Tiden er inne til å gjøre slutt på det. -Så er vi iallfall enige om dèt.
Hadde du fortsatt å leve, far, ville vi ikke blitt noen lykkelig familie.
-Hva er det, Merlin? -Jeg hørte et skrik.
Jeg hørte ikke noe.
Det var lyden av kamp. Arthur og Mordred.
Nei!
Det har ikke noe med oss å gjøre.
-Jeg beklager, Mordred. -Ikke. . .ikke gjør det, far.
Enda en synd. Du ville være å drepe din egen sønn!
Mordred!
Arthur er døende. Jeg må dra til ham.
-Jeg er snart tilbake. -Jeg venter på deg.
Alltid. . .
Svært snart - jeg sverger.
Nei!
Nimue!
Hvorfor fortalte du det ikke?
Nimue!
Jeg visste at jeg aldri mer fikk se henne.
Jeg kan ikke redde deg.
Ikke dø, Mordred!
Dø, kjære tante Mab. Det er det siste jeg skal gjøre.
Nei. . .
Min gamle venn!
-Jeg visste du ville komme. -Hvordan går det, Arthur?
Det har vært bedre.
Merlin.
Ta sverdet til innsjøen. Ingen må ha det.
Gå, Merlin. Nå!
Hvil i fred, gutt.
Du var den rette til å ha Excalibur.
Ta sverdet tilbake!
Du løy for meg.
Jeg løy ikke for deg, Merlin.
-Jeg sa at svaret lå i Det glade rike. -Det var der jeg fant Lancelot.
-Det var ikke Lancelot, var det vel? -Det var gutten. Galahad.
Det er menneskelig å feile, Merlin. Og en del av deg er menneske.
Den beste delen. Farvel, Merlin.
Min søster Mab hadde rett i èn ting.
Når vi blir glemt, opphører vi å finnes til.
-Hva gjør du her, Frikk? -Bryter mot mine prinsipper.
Jeg har alltid synes det er bedre å være feig iblant enn død for alltid.
Likevel slåss jeg. Dessuten på det godes side, hvilket er enda verre.
-Og Mab? -Jeg har faktisk sagt opp.
Hvis du skal prøve å bli kvitt henne, trenger du hjelp.
-Jeg visste at du var her. -Skal du bevitne min endelige triumf?
Nei, din endelige undergang.
Du har alltid vært en drømmer. Nå skal vi se. . .
Du har tapt, Arthur, kampen, din store kjærlighet. . .
-Kampen er ikke over ennå. -Du kan ikke vinne.
-Hun er sårbar nå. . . -Hva gjør forræderen her?
Etter alle år hos deg var det ganske ondskapsfullt sagt.
-Og verre skal det bli. . . ! -Jeg må dessverre gå.
-Mordred er død. -Da har ingen noe å tape.
Nå står kampen bare mellom oss to.
Jeg skal vise deg hvor svak jeg er!
Min styrke svikter kanskje, men ennå kan jeg ordne disse stakkarne.
Vil dere bruke de ynkelige sverdene og øksene mot meg?
Nei, Mab. Vi vil bare glemme deg.
Merlin!
-Hva gjør du? -Du kan ikke skremme oss.
Du betyr ikke lenger noe. Vi glemmer deg, dronning Mab.
Gå til din søster i innsjøen. . .og bli glemt.
Se på meg!
Frikk!
Merlin!
Ikke glem meg, Merlin. Jeg. . .elsker deg.
Som en sønn.
Merlin!
Jeg hadde vunnet. Jeg prøvde å smile.
Men det var trøstesløshetens smil.
Jeg følte bare medfølelsen og skrekken og hvor bortkastet alt hadde vært.
Alle jeg hadde elsket, og som hadde elsket meg, var borte. Alt var forbi.
Så kom Galahad tilbake med den hellige gral og med våren.
Landet ble fruktbart igjen, og dødens og mørkets runddans var slutt.
Det er også min fortelling.
Hvis min fortelling har underholdt eller begeistret dere, -
- kan dere vise det som det måtte passe.
-Helst med penger. -Master Merlin!
-Fant du noen gang Nimue? -Nei. Ikke grotten heller.
-Og magien? Kan du ennå trylle? -Nei.
Jeg kom ut av vanen. Dessuten tror ingen på slikt mer.
Takk skal dere ha.
Det er over, min venn. Det er ikke mer.
Det er ikke riktig sånn jeg husker det, master Merlin.
Frikk? Er det deg?
Ja. Det er meg.
Du er god til å fortelle. Riktig spennende og sånn.
-Men du utelot visse ting. -De er slik de liker å høre det.
Og de ville nok ikke tro det om jeg fortalte hvordan det virkelig var.
-Og hvordan går det med deg, Frikk? -Det er alltid behov -
- for den perfekte gentleman! Det har jeg vært og vil alltid være.
Det er ikke mulig. Jo, det er! Sir Rupert!
Jeg fant den gressende på en eng, og vi begynte å minnes.
-Kjære venn! Skulle ikke du vært død? -Neida. Det er litt magi i meg også.
-Jeg glemte nesten Nimue! -Hva med henne?
Ikke annet enn at hun spurte etter deg da jeg møtte henn i forrige måned.
Jeg skjønner ikke. . . .? Hva har hendt?
En tid etter at Mab forsvant, begynte hennes tryllekraft å svinne hen.
-Nimue ble fri. -Hvor er hun?
Sir Rupert vet det.
-Takk gamle venn - for alt. -Ingen grunn til å takke meg.
Jeg er så glad i lykkelige avslutninger!
Merlin.
Å, min kjæreste!
Frikk fant deg.
Jeg trodde aldri jeg skulle få se deg igjen. Så mange tapte år. . .
Du er blitt eldre.
Du også!
-Gjør det noe? -Nei. Ikke nå mer.
-Men. . . -Hva da?
Jeg tror jeg har en siste kunst. . .
Så er det ikke mer. Der slutter magien.